Включено до Переліку наукових фахових видань України категорії «Б» зі спеціальностей «033 – Філософія», «011 – Освітні, педагогічні науки»
ДЕКОЛОНІЗАЦІЯ ІСТОРИЧНОЇ ПАМ’ЯТІ У ВИЩІЙ ОСВІТІ УКРАЇНИ: ЗМІСТ, ПРАКТИКИ, ВИКЛИКИ
У статті проаналізовано процеси деколонізації історичної пам’яті у системі вищої освіти України в умовах сучасних суспільно-політичних трансформацій. Розкрито теоретичні засади політики пам’яті як соціокультурного феномену та окреслено специфіку постколоніального підходу до інтерпретації минулого. Особливу увагу приділено змінам у змісті навчальних курсів, спрямованих на подолання імперських і радянських історіографічних наративів, а також розширенню тематичного поля історичних досліджень. Висвітлено трансформацію освітніх практик, зокрема впровадження критичного мислення, розвиток публічної історії, цифровізацію навчального процесу та міждисциплінарні підходи. Проаналізовано ключові виклики деколонізації, серед яких інституційна інерція, вплив інформаційної війни, недостатня інтеграція у світовий академічний простір та травматичний контекст сучасності. Обґрунтовано, що деколонізація історичної пам’яті виступає важливим чинником формування нової історичної свідомості та національної ідентичності.
Авторське право (c) 2026 https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
МОРАЛЬНА ВТРАТА ВІЙНИ – КРИЗА ДОВІРИ ДО БУТТЯ: ЕТИКО-ЕСТЕТИЧНИЙ ВИМІР
У статті війна осмислюється як феномен, що виходить за межі політичного та соціального вимірів і постає як глибинна морально-онтологічна втрата, пов’язана з руйнуванням довіри до самого буття. Показано, що війна підриває не лише інституційні, нормативні та ціннісні структури, а й базову екзистенційну впевненість у впорядкованості світу, трансформуючи спосіб його переживання та інтерпретації. Аналіз здійснюється в онтологічному, культурно-цивілізаційному, етичному та естетичному вимірах, що дозволяє комплексно окреслити глибину цих змін. Обґрунтовано, що в умовах війни довіра втрачає статус безпосередньої даності та постає як відповідальна, рефлексивна практика суб’єкта. Водночас естетичний досвід розглядається як один із останніх рівнів підтримки довіри, хоча й зазнає значного впливу маніпулятивних наративів. Зроблено висновок, що відновлення довіри можливе лише як свідомий екзистенційний вибір.
«ІНСТИТУЦІЙНІ ПАСТКИ» ЯК ЧИННИК СИМУЛЯЦІЇ ЗМІН У ТРАНЗИТНИХ СУСПІЛЬСТВАХ
У статті здійснено соціально-філософський аналіз феномену транзитного суспільства крізь призму неоінституційних теорій та постмодерної концепції Жана Бодрійяра. Особливу увагу приділено осмисленню природи «інституційних пасток» як структур, що відтворюють формальні, поверхневі зміни, підміняючи реальну соціальну трансформацію процесами гіперреального реформування. Показано, що в умовах інституційного ізоморфізму запозичення іншорідних, хоча й ефективних, моделей розвитку не призводить до глибинних змін, а лише відтворює їхню символічну структуру. Доведено, що транзитні суспільства схильні продукувати симулякри, які функціонують як чинники легітимації існуючого порядку та маскують структурні дисфункції під виглядом модернізаційних процесів. У цьому контексті транзит постає як складна динаміка відтворення симулятивних практик, що ускладнює досягнення автентичної трансформації.
ПЕДАГОГІЧНА ІННОВАТИКА (ФІЛОСОФСЬКИЙ ЕКСКУРС)
У статті здійснено ґрунтовний аналіз інноваційного розвитку освіти в контексті історичного та сучасного суспільного поступу. Підкреслено, що педагогіка як наука постійно оновлюється під впливом нових викликів, а інновації стають ключовим чинником її розвитку. Розкривається філософське осмислення поняття «новизни» як основи інноваційного прогресу, що поєднує традиційні знання з новими ідеями та відкриттями. Особлива увага приділяється ролі освіти у формуванні особистості, здатної до створення та впровадження інновацій. Наголошено на необхідності інтеграції науки, освіти і практики як основи ефективного розвитку суспільства. Проаналізовано сучасний стан української освіти, її проблеми та виклики, зокрема потреба в модернізації, цифровізації та переорієнтації на інноваційне мислення. Обґрунтовано необхідність формування нової стратегії розвитку освіти в Україні, яка відповідатиме умовам інноваційного типу прогресу та сприятиме підготовці конкурентоспроможного людського капіталу.
КОМУНІКАТИВНІ СТРАТЕГІЇ ВПЛИВУ НА МАСОВУ СВІДОМІСТЬ У ЦИФРОВОМУ СЕРЕДОВИЩІ
У статті досліджуються комунікативні стратегії впливу на масову свідомість у цифровому середовищі крізь призму соціальної інженерії. Розглядається роль цифрових комунікацій у формуванні громадської думки, моделей поведінки та соціальних установок у мережевому суспільстві. Акцентується, що сучасна масова комунікація демонструє здатність не лише об’єднувати людей навколо спільних ідей, а й системно руйнувати критичне мислення через поширення дезінформації та стимулювання радикалізації. Описуються та аналізуються основні комунікативні стратегії впливу на масову свідомість: за вектором дій, лінгвістичні та персуазивні, психологічні, технологічні інструменти, платформна специфіка впливу. Доводиться, що довготривалий вплив маніпулятивних стратегій призводить до фундаментальних змін у психічному стані особистості та суспільства в цілому.
ВПЛИВ СОЦІАЛЬНИХ МЕРЕЖ НА ПСИХОЕМОЦІЙНИЙ СТАН ПІДЛІТКІВ ТА РОЛЬ СОЦІАЛЬНОЇ РОБОТИ У ЦИФРОВОМУ СЕРЕДОВИЩІ
У процесі дослідження авторами проаналізовано теоретичні та практичні аспекти впливу соціальних мереж на психоемоційний стан підлітків, а також визначено роль соціальної роботи у формуванні безпечної цифрової взаємодії молоді. Актуальність дослідження підтверджується стрімким зростанням використання соціальних мереж серед підлітків, що, з одного боку, сприяє розширенню можливостей соціальної комунікації та самореалізації, а з іншого – може зумовлювати виникнення психоемоційних ризиків, зокрема підвищеної тривожності, емоційної нестабільності, залежної поведінки, проявів кібербулінгу. У статті обґрунтовано значення соціальної роботи у цифровому середовищі як важливого інструменту підтримки психологічного благополуччя підлітків та профілактики негативних наслідків використання соціальних мереж. Виокремлено педагогічні умови ефективної підготовки майбутніх фахівців соціальної сфери до роботи з підлітками в умовах цифровізації суспільства, серед яких інтеграція цифрової та медіаграмотності в освітній процес, розвиток психологічної компетентності, використання практикоорієнтованих методів навчання, міждисциплінарна взаємодія та організація соціально-профілактичної діяльності у цифровому просторі.
МОБІЛЬНІ ОСВІТНІ ПЛАТФОРМИ ЯК ІНСТРУМЕНТ РОЗВИТКУ ФАХОВИХ КОМПЕТЕНТНОСТЕЙ БАКАЛАВРІВ ПРОФЕСІЙНОЇ ОСВІТИ
У статті окреслено основні можливості мобільних освітніх платформ у розвитку фахових компетентностей бакалаврів професійної освіти: розширення можливостей навчання, зокрема й протягом усього життя; безперервність навчання та навчання будь де; персоналізація; гейміфікація та залученість. Розглянуто низку мобільних освітніх платформ та додатків, а також їхніх функціональних можливостей для розвитку фахових компетентностей бакалаврів професійної освіти (itslearning; SwiftAssess (Vocational Education & Skills Evaluation); OpenClassrooms; Coursebox; AutoCAD 360; iCircuit Electronics Simulator; Phyphox). Визначено переваги мобільних навчальних платформ у розвитку фахових компетентностей бакалаврів професійної освіти: можливість створення персоналізованих планів навчання; постановка цілей та відстеження їхнього виконання; функції інтерактивності та мотивації простіше застосовувати в мобільному середовищі, що забезпечує вищу продуктивність та задоволеність; висока доступність мобільних навчальних платформ.
ЕСТЕТИЧНА КУЛЬТУРА МАЙБУТНЬОГО ПЕДАГОГА В ЕПОХУ ШТУЧНОГО ІНТЕЛЕКТУ
У сучасному інформаційному суспільстві стрімкий розвиток технологій генеративного штучного інтелекту (ШІ) провокує фундаментальну кризу класичних гуманістичних ідеалів та традиційного розуміння художньої творчості. Алгоритмічна генерація естетичних об’єктів розмиває межі авторства, трансформує автентичну «ауру» мистецького твору та створює ризики знеособлення духовного простору. У цьому контексті естетична культура майбутнього педагога набуває статусу ключового механізму збереження людської суб’єктності. Система вищої педагогічної освіти постає перед гострою необхідністю модернізації своїх підходів, аби навчити майбутніх фахівців етичній та критичній взаємодії з новітніми технологіями без втрати екзистенційної глибини мистецтва. Мета статті полягає у соціально-філософському та феноменологічному осмисленні теоретико-методологічних засад розвитку естетичної культури майбутніх педагогів в умовах експансії штучного інтелекту та постмодерних цивілізаційних трансформацій. Дослідження ґрунтується на феноменологічному підході до аналізу життєвого світу, критичній теорії модерності та філософії технологій. Застосовано методи концептуального синтезу вітчизняного і зарубіжного педагогічного досвіду у сфері загальної мистецької освіти. Проаналізовано вплив технологій ШІ на архітектоніку сучасного освітнього простору (концепт «AI-driven classroom»). Доведено, що надмірна алгоритмізація навчального процесу несе загрозу емоційної глухоти та атрофії критичного мислення здобувачів вищої освіти. Концептуалізовано перехід від класичної «аури» мистецтва до алгоритмічної «напіваури», що вимагає оновлення критеріїв естетичної оцінки. Виявлено амбівалентність у сприйнятті генеративного ШІ студентською молоддю (від сприйняття його як інструменту цифрової співтворчості до відчуття екзистенційної кризи професійної ідентичності). Обґрунтовано необхідність інтеграції інноваційних технологій розвитку художньо-естетичного світогляду безпосередньо у процес вивчення фахових дисциплін. Встановлено, що естетична культура виступає надійним запобіжником проти дегуманізації освіти в цифрову епоху. Завданням сучасного університету є створення безпечного простору для творчої рефлексії, де технології функціонують виключно як інструмент у руках духовно зрілого митця-педагога. Збереження балансу між машинною ефективністю та автентичним людським переживанням є запорукою гармонійного розвитку майбутньої інтелектуальної еліти.
ПЕДАГОГІЧНА МОДЕЛЬ ФОРМУВАННЯ КРИТИЧНОГО МИСЛЕННЯ СТУДЕНТІВ ЗАСОБАМИ ЛІНГВІСТИЧНОГО АНАЛІЗУ МЕДІАТЕКСТІВ
У статті теоретично обґрунтовано та практично перевірено педагогічну модель формування критичного мислення студентів засобами лінгвістичного аналізу медіатекстів. Авторами розкрито сутність «лінгвістичної пильності» як ключового компонента інформаційної стійкості особистості в умовах гібридної агресії. Систематизовано лінгвістичні маркери маніпулятивного впливу на лексико-семантичному, граматико-синтаксичному та дискурсивному рівнях. Описано етапи реалізації педагогічної технології: від когнітивної дестабілізації до продуцентно-рефлексивної діяльності. На основі результатів педагогічного експериментудоведено ефективність впровадження авторського алгоритму деконструкції текстів, що підтверджено статистично значущим зростанням показників аналітичних навичок у студентів експериментальної групи на 42 %.
РЕАЛІЗАЦІЯ ПЕДАГОГІЧНИХ УМОВ ФОРМУВАННЯ ПРАВОВОЇ КОМПЕТЕНТНОСТІ МАЙБУТНІХ УЧИТЕЛІВ ТЕХНОЛОГІЙ У ПРОЦЕСІ ПРОФЕСІЙНОЇ ПІДГОТОВКИ
Сучасний розвиток національної освітньої системи демонструє зростання потреби у педагогах, здатних організовувати освітній процес з урахуванням інтересів учнів та послідовно забезпечувати реалізацію їхніх прав. У зв’язку з цим особливої актуальності набуває підготовка вчителів до професійної діяльності в нових правових умовах, де важливим результатом виступає сформована правова компетентність. Водночас практика свідчить, що недостатній рівень правових знань, наявність прогалин у правовій підготовці та брак методичних умінь у професійній діяльності вчителів технологій негативно впливають на ефективність їхньої роботи. Метою статті є оприлюднення результатів експериментальної роботи щодо реалізації педагогічних умов формування правової компетентності майбутніх учителів технологій. Результати дослідження представлені поетапним упровадження педагогічних умов у процес професійної підготовки майбутніх учителів технологій. Розкривається зміст і завдання програми експериментальної роботи правової підготовки майбутніх вчителів технологій, а саме: розкрити роль правової компетентності як цілісної інтегративної особистісної якості у професійному становленні майбутнього вчителя в процесі освіти; сформувати основи правової компетентності як рівня оволодіння оптимальними функціями правомірної поведінки та правовиховної діяльності; забезпечити засвоєння змісту основних компонентів правової компетентності; сприяти формуванню правових знань з правовиховної педагогічної діяльності. Представлено напрями експериментально-дослідної роботи: підвищення методичної майстерності викладачів вищих педагогічних закладів освіти у сфері правової освіти студентів, формування правових цінностей та готовності до професійної діяльності з правового виховання; реалізація правового потенціалу нормативних дисциплін професійної підготовки; закріплення знань та методів правовиховної роботи зі школярами в процесі педагогічної практики; організація позааудиторної виховної роботи та суспільно-громадської діяльності зі студентською молоддю, спрямованої реалізацію завдань правового виховання; робота з самовиховання та самовдосконалення правової освіти. Обґрунтовано поетапну реалізацію педагогічних умов формування правової компетентності майбутніх учителів технологій: на ціннісно-орієнтаційному формується позитивна мотивація до опанування правових і професійних знань, що пов’язано з особистісним становленням здобувачів освіти та розвитком інтересу до педагогічної професії; на організаційно-моделюючому відбувається формування система професійних знань і оволодіння способами ефективної правовиховної діяльності; на рефлексивно-творчому розвиваються самостійність, соціально-правова активність і набувається практичний досвід правового виховання, що реалізується через поєднання аудиторної, позааудиторної діяльності та самоосвіти. Робиться висновок, що, сучасні вчителі технологій, які добре обізнані з освітнім законодавством і нормативно-правовими документами, сьогодні вкрай необхідні суспільству, адже такі фахівці здатні професійно реагувати на сучасні виклики суспільства, зміни соціальних запитів і правових вимог до системи освіти. Упровадження в освітній процес підготовки майбутніх учителів технологій відповідних педагогічних умов забезпечило формування необхідних компетентностей та високого рівня професійних якостей особистості майбутніх учителів технологій.
ГУМАНІСТИЧНІ ОРІЄНТИРИ НОРМАТИВНОГО РЕГУЛЮВАННЯ ДОКУМЕНТНО-ІНФОРМАЦІЙНИХ КОМУНІКАЦІЙ В УНІВЕРСИТЕТІ
У статті досліджено гуманістичні орієнтири документно-інформаційних комунікацій у нормативному контексті інформаційної політики університету. Обґрунтовано, що документно-інформаційні комунікації виходять за межі цифрового інструменту консолідації даних. Набуваючи соціокультурного значення, вони безпосередньо впливають на реалізацію прав учасників освітнього процесу. Окреслено їх ціннісні орієнтири в освітньому процесі, серед яких: академічна свобода, прозорість інформаційних потоків, захист персональних даних та цифрова безпека. На основі аналізу нормативно-правового регулювання у сфері освіти та інформаційної політики встановлено, що чинне законодавство регламентує процедурні аспекти документно-інформаційних комунікацій, залишаючи поза увагою їх особистісний, психоемоційний та етичний компоненти. Доведено доцільність інтеграції гуманістичних цінностей у внутрішні нормативні акти університету як передумову гуманізації документно-інформаційних комунікацій.
МОНІТОРИНГ ЯКОСТІ СОЦІОГУМАНІТАРНОЇ ПІДГОТОВКИ ЗДОБУВАЧІВ ВИЩОЇ ОСВІТИ В УМОВАХ ЦИФРОВИХ ТРАНСФОРМАЦІЙ І ГІБРИДНИХ ЗАГРОЗ
Стаття присвячена переосмисленню ролі соціогуманітарної освіти в умовах цифровізації і викликів гібридної агресії, спрямованої на деструкцію індивідуальної та суспільної свідомості. У центрі уваги – необхідність трансформації системи оцінювання соціогуманітарної підготовки молоді, де традиційні академічні показники поступаються місцем здатності майбутніх фахівців протистояти маніпулятивним упливам. Потреба в обґрунтуванні важливості запровадження моніторингу якості соціогумантарної підготовки молоді зумовлена стратегічною місією закладів вищої освіти як інституцій, що відповідають за формування еліти – інтелектуального і морального фундаменту національної стійкості і безпеки країни.
ФІЛОСОФСЬКІ УЯВЛЕННЯ ПРО ЛЕГІТИМНІСТЬ ВЛАДИ У КИЇВСЬКІЙ РУСІ
У статті проведено філософський аналіз ключових засад легітимності влади в період Київської Русі, що дозволило реконструювати середньовічні уявлення про природу, джерела та механізми виправданості політичного панування в ранньодержавному суспільстві. Особливу увагу приділено традиційним і сакральним способам легітимації, на кшталт генеалогічної спадкоємності та релігійного освячення влади через хрещення, церковне помазання та ідею князя як «Божого слуги» чи «помазаника Божого», що знайшло яскраве втілення в творах митрополита Іларіона та інших пам’ятках. Розглянуто роль сакрального простору та символіки влади. Висвітлено, як уявлення про «законність» влади поєднували божественний дар, історичний спадок і елементи соціального договору. Дослідження підкреслює універсальне значення цих уявлень для розуміння еволюції концепцій влади в європейській середньовічній культурі, в якій сакральне та історичне обґрунтування влади слугувало мостом між античним спадком, візантійським впливом і власними слов’янськими традиціями народовладдя.
ТРАНСФОРМАЦІЯ ПРОФЕСІЙНОЇ ПІДГОТОВКИ ВИКЛАДАЧІВ ПРИРОДНИЧИХ ДИСЦИПЛІН В УМОВАХ ЦИФРОВІЗАЦІЇ ТА РОЗВИТКУ ШТУЧНОГО ІНТЕЛЕКТУ
Трансформація професійної підготовки викладачів природничих дисциплін у координатах цифрової реальності та експансії штучного інтелекту постає складним концептуальним викликом для закладів вищої освіти, що потребує переосмислення та синергетичної взаємодії суб’єктів освіти. У статті обґрунтовано, що трансформація процесу зумовлена не лише технологічними викликами, а й зміною ціннісних пріоритетів різних поколінь. Виявлений розрив між очікуваннями здобувачів та усталеною методичною практикою викладачів інтерпретується як зони дефіциту та асиметрії. Авторка доводить, що формування компетентності викладача-фасилітатора є необхідною відповіддю на загрози традиційної репродуктивної парадигми, а синтез предметного, цифрового та дослідницького компонентів розглядається як шлях до створення транспарентного освітнього середовища, здатного адекватно реагувати на виклики епохи цифрової трансформації суспільства.
ВПРОВАДЖЕННЯ СОЦІОКУЛЬТУРНОЇ КОМПЕТЕНТНОСТІ У ВИКЛАДАННЯ АНГЛІЙСЬКОЇ МОВИ ЯК ДРУГОЇ: ПЕРСПЕКТИВИ ВИЩОЇ ОСВІТИ У США
Автор досліджує теоретичні засади та практичні стратегії інтеграції соціокультурної компетентності (СКК) у викладання англійської мови як іноземної на основі досвіду вищої освіти США. У ній підкреслюється перехід від «лінгвістичної точності» до «соціокультурної доречності». Це є особливо актуальним для українських ЗВО в умовах сучасних суспільних змін. Дослідження систематизує комплексну педагогічну структуру, розділену на чотири основні групи: когнітивно-порівняльний аналіз, завдання з інтерактивного моделювання, проектні методи дослідження та пряма міжкультурна взаємодія. Опираючись на роботи видатних українських та зарубіжних вчених, дослідження визначає СКК як важливу передумову академічного успіху та соціальної інтеграції. Автор робить висновок, що ключ до розвитку справжньої міжкультурної компетентності полягає у поєднанні описаних методів, що перетворює мовну аудиторію на простір для професійного зростання та глобальної адвокації.
СОЦІАЛЬНИЙ АСПЕКТ СТАЛОГО РОЗВИТКУ В ПРОФЕСІЙНІЙ ПІДГОТОВЦІ МАЙБУТНІХ ІТ-ФАХІВЦІВ
У статті здійснено теоретичне обґрунтування соціального аспекту сталого розвитку в професійній підготовці майбутніх ІТ-фахівців. Показано, що в умовах посилення впливу цифрових технологій на соціальні процеси професійна підготовка ІТ-спеціалістів має виходити за межі суто технічної освіти та охоплювати інклюзивний дизайн, цифрову етику, кроскультурну комунікацію, участний дизайн і здатність оцінювати соціальні наслідки технологічних рішень. На основі аналізу наукових публікацій уточнено невирішені питання дослідження, пов’язані з недостатньою розробленістю соціально орієнтованих компетентностей, педагогічних підходів до їх формування та інструментів оцінювання соціального впливу цифрових рішень. Визначено ключові компетентності майбутніх ІТ-фахівців, методи їх формування, інструменти оцінювання та педагогічні умови інтеграції соціального аспекту сталого розвитку в освітній процес закладів вищої освіти.
ІНКЛЮЗИВНИЙ ПІДХІД У STEM-ОСВІТІ: ДИФЕРЕНЦІАЦІЯ НАВЧАННЯ ІНФОРМАТИКИ
Дослідження зосереджене на комплексному обґрунтуванні інклюзивного підходу в STEM-освіті як концептуальної основи підтримки нейрорізноманіття під час навчання інформатики. У статті виділено теоретико-методологічні засади диференціації у STEM-освіті – універсальний дизайн, індивідуалізація навчального процесу, гнучке і адаптивне викладання; виокремлено специфічні потреби нейровідмінних здобувачів освіти у процесі навчання інформатики – забезпечення соціально-комунікаційної підтримки, сенсорний аспект, структурованість навчання і оцінювання. У дослідженні запропоновано авторську концептуальну модель інклюзивного дизайну STEM-освіти на прикладі викладання інформатики, що спрямована на підвищення залученості та вмотивованості здобувачів освіти із варіативними когнітивними профілями. Обґрунтовано ефективність запропонованої стратегії, що поєднує мультимодальність, адаптивність, залучення цифрового інструментарію та активну проєктно-дослідницьку діяльність.
КОНТЕКСТУАЛІЗОВАНИЙ ПЕРЕКЛАД ЯК ЗАСІБ ФОРМУВАННЯ ГРАМАТИЧНОЇ КОМПЕТЕНТНОСТІ З НІМЕЦЬКОЇ МОВИ
У статті здійснено цілісне теоретико-методичне обґрунтування потенціалу контекстуалізованого перекладу як стратегічного інструменту формування граматичної компетентності у здобувачів освіти немовних спеціальностей, що вивчають німецьку мову як іноземну (DaF). Актуальність дослідження зумовлена необхідністю подолання розриву між теоретичною поінформованістю здобувачів та їхньою здатністю практично застосовувати складні граматичні моделі в умовах інтенсивної цифровізації освітнього простору та підвищення вимог до професійної комунікації. Центральне місце в роботі займає розробка та детальне описання чотириетапного алгоритму навчання, що базується на принципах когнітивної лінгвістики. Перший етап передбачає декодування дискурсу, де увага здобувачів освіти концентрується на архітектоніці наукового тексту та ідентифікації функціонального навантаження пасивних і безособових конструкцій, які забезпечують об’єктивність викладу. Другий етап спрямований на граматико-семантичний аналіз і деконструкцію складних синтаксичних вузлів, зокрема поширених означень та номіналізованих структур, що традиційно становлять найбільшу трудність для вивчення. Третій етап (контрастивне зіставлення) виступає ключовим інструментом подолання міжмовної інтерференції через свідоме порівняння концептуальних матриць німецької та української мов. Завершальний етап реалізується через контекстуальну трансформацію, що передбачає створення вторинного тексту, адаптованого до вимог цільового професійного контексту. Особливу увагу в дослідженні приділено синергії контекстуалізованого перекладу з сучасними технологіями навчання, такими як «перевернутий клас» та змішане навчання. У статті систематизовано когнітивні операції здобувачів та представлено матрицю очікуваних результатів на рецептивному, аналітичному, компаративному та продуктивному рівнях. Перспективи подальших розвідок пов’язуються з розробкою галузевих методичних комплексів та інтеграцією інструментів штучного інтелекту для верифікації граматичних рішень у межах спеціалізованого німецькомовного дискурсу.
МЕТОДОЛОГІЯ ПРОЄКТУВАННЯ ІННОВАЦІЙНОГО ОСВІТНЬОГО СЕРЕДОВИЩА НА ЗАСАДАХ ПЕДАГОГІЧНОГО ДИЗАЙНУ
У цій статті представлене якісне дослідження методології проєктування інноваційного освітнього середовища на засадах педагогічного дизайну. На основі аналізу педагогічного дизайну як системного процесу розроблення, реалізації та моніторингу освітніх програм, що ґрунтується на наукових теоріях викладання, констатується, що методологічний фундамент даної інноваційної технології базується на синергії системного, компетентнісного, діяльнісного, конструктивістського, особистісно зорієнтованого, технологічного підходів. Педагогічний дизайн у контексті дослідження розглядається як системний інструмент вирішення освітніх проблем і науково обґрунтований процес створення умов для ефективного навчання та створення інноваційного освітнього середовища. Акцентується увага на тому, що методологічний базис педагогічного дизайну становить сукупність принципів, що детермінують архітектуру та логіку побудови сучасного освітнього простору – цілепокладання, людиноцентризму (антропоцентризму), системної інтеграції, адаптивної трансформації, високої технологічності, рефлексивного моніторингу. Синергія зазначених принципів є фундаментом для проєктування високоефективного, інноваційно зорієтованого освітнього середовища.